(untitled) (Zaporizhzhia Historical Review, 2021)
У статті проаналізовано працю відомого громадсько-політичного, культурно-просвітнього діяча першої половини XX ст., Арсена Річинського, «Проблєми української реліґійної свідомости», через призму історії та сучасності, що не втратила своєї актуальності й на сьогодні. Розкрито маловідомі віхи біографії автора, пов’язані з її написанням. А. Річинський у міжвоєнний період в Західній Волині розгорнув активну й цілеспрямовану культурно-просвітницьку діяльність у боротьбі за Українську Автокефальну Православну Церкву, присвятивши цій справі досліджувану нами працю, яка мала значний суспільний резонанс. З’ясовано передумови її написання й наголошено на тому, що А. Річинський, будучи активістом національного церковного руху усвідомлював, що потрібно шукати нові стратегію і тактику активізації відродження українського церковного руху. Він вважав за необхідне ідейно «озброїти» інтелектуальні сили етноконфесійним усвідомленням історії України. Його вразила непідготовленість інтелігенції в питаннях єдності та солідарності стосовно виборювання прав українців на національну Православну Церкву, формування державницької ідеології. Досліджено причини заборони книги та історію її видання, й наголошено на тому що монографія написана з позицій українського національного етногенезу і зорієнтована на відродження та формування духовної самосвідомості українства. Власне це й стало основною причиною її заборони як у міжвоєнній Польщі, так і в СРСР.