(untitled) (Zaporizhzhia Historical Review, 2020)
На прикладі діяльності фотоклубу «Запоріжжя» досліджена естетика фотографії в контексті радянської пропаганди. На підставі фотоматеріалу, інтерв’ю, спогадів запорізьких фотографів, а також газетних статей досліджуваного періоду встановлені завдання, що ставилися радянськими ідеологами перед фотомитцями. Автори дійшли висновку, що за допомогою пропагандистської зображувальної інформації в радянській державі створювалася картина штучної дійсності (мрії, ілюзії), яка не мала нічого спільного з реальністю. Від фотографів вимагали зображувати збірний образ радянської людини; під прицілом фотооб’єктива опинилися ударна праця і людина-трудівник. Натомість роботи в напрямі соціального та психологічного реалізму піддавалися критиці, осуду та могли стати вироком для митця. Нами простежена доля засновників запорізького фотоклубу Р. Барана після оприлюднення ним портрета художника О. Заливахи, який на той час перебував на Соловках за статтею «антирадянська агітація та пропаганда», і О. Бурбовського після фотофіксації наслідків вибуху на Красній площі 1967 р.