(untitled) (Zaporizhzhia Historical Review, 2019)
У статті проаналізовано взаємини Служби безпеки (далі – СБ) Організації Українських Націоналістів (далі – ОУН) та волинських чехів. З’ясовано позиції обох сторін та розглянуто передумови їх виникнення. Доведено, що волинські чехи мали давні дружні відносини з місцевим українським населенням та підтримували їх національно-визвольні прагнення. Чимало з них надавали допомогу ОУН, а частина керівників СБ була пов’язана з чехами родинними зв’язками. Починаючи з літа 1943 р. керівництво Української повстанської армії (далі – УПА) намагалося налагодити співпрацю з чеською підпільною організацією «Бланік». Це завдання було доручено розвідувальному осередку УПА-Південь. Переговори йшли впродовж жовтня – грудня 1943 р. Обидві сторони домовилися про нейтралітет та взаємодопомогу у протидії німцям. Водночас чехи заявляли, що дотримуються вказівок свого еміграційного уряду. Тому не можуть виступити проти радянських партизан. Незначна частина волинських чехів орієнтувалася на співпрацю з поляками або німцями. Саме вони, виключно як ворожі агенти, стали об’єктами переслідувань СБ. З наближенням до Волині Червоної армії чехи зайняли чітку прорадянську позицію. Активно надавали підтримку «червоним» партизанам, а згодом масово записувалися до бригади Людвіка Свободи. Таким чином вони намагалися внести свій вклад у звільнення від німців Чехословаччини. Незважаючи на таку позицію, чехам вдавалося зберегти дружні відносини з підпіллям ОУН. У масштабній акції СБ із винищення радянської агентури, волинські чехи не зазнали особливих переслідувань. Під час обміну у 1947 р. населенням між Радянською Україною та Чехословаччиною, вони допомогли багатьом учасникам ОУН легалізуватися на виїхати на Захід. Серед них траплялися й співробітники СБ. Більшості з них вдалося приховати своє минуле та розпочати нове життя.