(untitled) (Zaporizhzhia Historical Review, 2022)
Мета статті: проаналізувати правові умови діяльності кредитно-банків ських установ Півдня України першої половини ХІХ ст., наскільки вони відрізнялися від загальноімперських тенденцій, і яким чином це впли вало на економічний розвиток регіону. Чи дійсно загальноімперське кредитне законодавство допомагало у розвитку Півдня України, чи це в основному заслуга місцевої приватної ініціативи та місцевого керівно го апарату. Методи: використані загальні методи дослідження – аналіз, синтез, а також історико-порівняльний. Результати: Думка про відсут ність в Україні організованого приватного кредиту в першій половині ХІХ ст. не відповідає історичній дійсності. Центрами стають Одеса та Бер дичів. Висновки: Незадовільному стану організації кредитної політики російського уряду, щодо України, були протиставлені кредитні операції іноземних банкірів на Півдні України, у першу чергу в Одесі. Кредитні операції одеських банкірів мали суто торговельний характер і були тісно зв’язані з діяльністю одеського порту, у цьому саме й полягало величезне значення одеського приватного кредиту, оскільки торговельний кредит був найслабшим місцем по всій території імперії. Державні кредитні установи в Російській імперії початку ХІХ ст. продов жували обслуговувати здебільшого землевласників-поміщиків. Невелика мережа казенних банків була практичним монополістом на грошовому ринку. Порівняно високий прибуток і повна забезпеченість вкладів при ваблювали до російських банків не тільки російських, але й іноземних вкладників. Таким чином, у країні, що характеризувалася надзвичайно бідним грошовим ринком, державні банки відволікали кошти від промис лового та торговельного застосування. Законодавство країни ситуацію не покращувало. В Одесі банківська діяльність зародилася фактично з кінця ХVIII ст., і зосереджувалася переважно в руках грецьких та італійських купців. По ступово вони були змушені поступитися місцем в кредиті на користь міс цевого торговельно-позикового капіталу.