(untitled) (Zaporizhzhia Historical Review, 2023)
У статі аналізуються дослідження українських вчених 20–30-х рр. ХХ ст. з історії середньої освіти в Східній Галичині, виокремити провідну тематику, з’ясувати здобутки і визначити недоліки їхніх напрацювань. Встановлено, що історіографія історії середньої освіти Східної Галичини представлена незначною кількістю праць українських педагогів. Ще на початку ХХ ст. в українських істориків визріла думка про необхідність написання синтези з історії українського шкільництва, про що, зокрема, вів мову Степан Томашівський у 1909 р. На той час уже були певні напрацювання у цьому напрямі, оскільки з’явилася праці Ф. Свистуна, Е. Харкевича, С. Томашівського, С. Ґоліньського, В. Щурата, М. Возняка, З. Култиса, А. Алиськевича тощо. Однак, на жаль, це завдання, яке визріло в результаті історіографічного аналізу, так і не було реалізоване українськими дослідниками у міжвоєнний період (за винятком невеликих статей А. Андроховича та О. Макарушки). Загалом учені (І. Крип’якевич, А. Альськевич, А. Андрохович, В. Щурат, М. Возняк тощо) продовжували займатися історією освітніх інституцій. У цьому річищі увагу українських вчених традиційно привертали увагу Львівська братська школа XVI – XVII ст. (яку трактували як середню), академічна гімназія у Львові, гімназія у Дрогобичі. Деякі студії були присвячені персоналіям, що мали стосунок до гімназійної освіти. На жаль, українські вчені оминали увагою єзуїтське та василіанське шкільництво краю (винятком була лише студія І. Крип’якевича про єзуїта-педагога А. Мокрського), а також польські гімназії. Дослідники також уникали тем пов’язаних зі шкільною політикою польських властей.