(untitled) (Zaporizhzhia Historical Review, 2024)
У статті досліджено способи репрезентації соціалістичного минулого (1944–1989 рр.). у сучасних болгарських підручниках з історії. Розгля- нуто систему історичної освіти як стратегічний інструмент формування національної ідентичності та «культурного коду» нації, що базується на лінійному принципі навчання від початкової школи до системного курсу в 11 класі. Досліджено трансформацію навчальної програми в умовах переходу від тоталітарної ідеології до демократичних цінностей та єв- ропейської інтеграції. Автор проводить порівняльний аналіз посібників різних видавництв, виявляючи розбіжності між критичним засудженням режиму та релятивістськими підходами, що акцентують на соціальних здобутках епохи. Визначено, що шкільна освіта відіграє стратегічну роль у деконструкції радянських міфів та зміцненні стійкості суспільства до зовнішніх пропагандистських наративів. Визначено, що варіативність оці- нок у підручниках сприяє розвитку критичного мислення молоді в умовах відсутності єдиного національного консенсусу щодо минулого.