ЖІНОЧІ ОБРАЗИ З ЧАСУ ВЕЛИКОЇ ВІЙНИ У ВИСВІТЛЕННІ ТА ІНТЕРПРЕТАЦІЇ ГАЛИЦЬКИХ ПИСЬМЕННИКІВ (Zaporizhzhia Historical Review, 2020)
Світова війна 1914–1918 років стала ключовою темою для українських письменників Галичини, які були її сучасниками. У літературних творах, на тлі воєнних подій і в контексті стосунків з чоловіками, автори змальовували долі простих жінок – найчастіше селянок. У текстах показано переважно образ дружини/матері, яка проводжає чоловіка/сина на фронт. Образ доньки з‟являвся в контексті проблем, які могли виникнути у зв‟язку з темою насильства. Позитивно зображували письменники стосунки матері й сина, який був опорою, захисником і надією. Настрої й становище жінок у роки війни, як це показано в художніх текстах, змінювалися – від очікування, безпорадності, страждання до впевненості й самостійності. У чоловічих творах життя жінок в часі війни було пов‟язане із захистом дому/господарства, сім‟ї, турботою про дітей. Автори вказували на надмірну релігійність та інколи неосвіченість героїнь, які часто не хотіли бачити, що відбувається поза межами власного життя. Особливу увагу письменники звертали на сімейні відносини, порушували теми подружньої зради і позашлюбних дітей.