Духовно-моральні і національні аспекти в педагогіці Йосифа Сліпого (Zaporizhzhia Historical Review, 2018)
Стаття присвячена постаті митрополита Української греко-католицької церкви Йосифа Сліпого. Життя Й. Сліпого було нерозривно пов’язане із християнською педагогікою, він був прихильним жорсткої дисципліни. Його педагогічна модель ґрунтувалася на християнській моралі, гідних умовах життя і західноєвропейських цінностях (гуманізмі, визнанні індивідуально-духовних начал в особистості). Окрім цього, прищеплював своїм вихованцям почуття прекрасного, долучаючи їх до музейної справи, організації бібліотек. Він вважав, що найбільше лихо для церкви і суспільства – це брак єдності, і до останніх років життя проявляв волю щодо національного та церковного єднання українців. Йосиф Сліпий коментував політичні події: він засуджував укладений пакт Молотова-Ріббентропа; період радянської влади в Україні вважав окупаційним; страждав від того, що не міг зупинити вбивства під час Другої світової війни; але відчував межі можливостей духовної сфери і розумів, що подальшій катастрофі церква не може запобігти. Йосиф Сліпий провів 18 років у тюрмах і засланні. Після звільнення у 1963 р. його діяльність була сконцентрована у двох напрямах: по-перше, він брав участь у процесах, що стосувалися оновлення церковного життя; по-друге, провів величезну роботу щодо оприлюднення правди про утиски віруючих у СРСР. Митрополит не зупинився навіть перед критикою «дипломатичної мовчанки Ватикану». Його чітка громадянська позиція стала виявом духовності та основою морального виховання оточуючих його людей.