ДЕРЖАВНИЙ ЦЕНТР УНР В ЕКЗИЛІ НА ЗАВЕРШАЛЬНОМУ ЕТАПІ ДРУГОЇ СВІТОВОЇ ВІЙНИ (1944–1945 РОКИ) (Zaporizhzhia Historical Review, 2020)
Німецький уряд кардинально змінив своє ставлення національно-визвольної боротьби народів СРСР. Дані зміни диктувалися намаганням убезпечитися від військової поразки та зберегти нацистський режим. У 1944 році, на останньому етапі війни в Європі, очільник міністерства у справах окупованих східних територій, виступив із ініціативою створення антибільшовицьких національних комітетів народів, які прагнули незалежності.12 березня німецька влада визнала Український Національний Комітет виразником українського народу, який мав право мав право демонструвати своє розуміння майбутньої України і виголошувати його у своїх деклараціях і маніфестах. Йшлося також про створення Української національної армії із тих українських військових частин, які формувалися у складі вермахту. Керівництво ДЦ УНР досить скептично ставилося до такої співпраці, розглядаючи створення Української національної армії насамперед як можливість збереження українських вояків та старшин. Попри вимушеність кроку щодо створення УНК та УНА, цей процес був важливий і для протистояння російським небільшовицьким силам. Після переходу в американську зону окупації Німеччини, президент УНР А. Лівицький розпочав процес з відновлення активної діяльності еміграційного уряду УНР та консультацій для реорганізації його структури.