«ЛЮДСЬКИЙ ВИМІР» ІСТОРІЇ: УКРАЇНСЬКИЙ ПРОЕКТ (Zaporizhzhia Historical Review, 2022)
Автор засвідчує появу повноцінних досліджень з історії України, виконаних в стилі історичної антропології, історії повсякденності і мікроісторії. Він здійснює епістемологічний аналіз п’яти творів, опублікованих протягом 2014–2021 рр., і з’ясовує, що це є «інша» історія, тобто новий спосіб концептуалізації минулого, а не просто додавання деталей. Це не теоретичні тексти, а праці «практикуючих істориків». Ці публікації становлять платформу для розмови про особливості, дослідницький апарат, стильові особливості, переваги, і значення історії України «у людському вимірі». Пізнавальні потенції сучасних лабораторій дослідження минулого зміцніли достатньо для того, щоб замахнутися на більш амбітні цілі: не задовольняючись абстрактними спекуляціями з приводу пояснення мотивів людської діяльності, спробувати досягти повної конкретної ясності.Причому, ентузіасти «повернення живої людини» в історію жодним чином не протиставляють свої пошуки іншим історіографічним напрямам, у тому числі макроісторичним.Для реалізації програми історичного мікроаналізу потрібні дві речі: великі масиви даних особливого типу і задіяння інтелектуально вибагливих інтерпретаційних технологій. А це важкий шлях.Важливою вимогою є дотримання принципу цілісності історичної інтерпретації – прагнення тотальної історії через всебічне дослідження обраного об’єкта – людини, яка є місцем перетину усіх тенденцій суспільного життя.Крок за кроком, перебираючи масу емпіричного матеріалу, історик створює цілісний образ, передає присмак епохи. Це – не проста деталізація, це цілеспрямована характеристика. Це робота над сутностями і сенсами. І це дозволяє виправляти однобокість, перебільшення і прямолінійність в оцінках українського ранньомодерного суспільства.Нові дослідницькі технології також дозволяють успішно вирішувати проблеми взаємин Людини і Влади у ХХ столітті – через застосування таких пояснюючих моделей, як «політичний ритуал», «практики», «життєві стратегії».