СУЧАСНІ ТЕХНОЛОГІЇ ІСТОРИЧНОГО ДОСЛІДЖЕННЯ: КАНОНИ І ІМПРОВІЗАЦІЇ (Zaporizhzhia Historical Review, 2022)
Автор статті розглядає проблему взаємодії історика і методу на українському історіографічному полі в сучасних умовах безпрецедентного розширення авторських свобод. Непевність в уявленнях про те, «як ми пишемо історію», досі не подолана. Дисертації молодих авторів містять такі хиби, як декларативне і безпредметне представлення методів свого дослідження, безвідповідальне жонглювання такими «модними» назвами, як «компаративний аналіз», «просопографія», «усна історія», «повсякдення».Автор зауважує, що дослідницькі технології, у тому числі методи, не є чимось споконвіку покладеним до скриньки Кліо. Технології виникають як наслідок прагнення істориків бути успішними, якнайповніше реалізувати свою допитливість, свої здібності, свої амбіції. Він розбирає конкретні приклади новаторських досліджень і показує специфіку і ефективність таких методів, як мікроаналіз, насичений опис, усна історія, просопографія. Він вказує на виразну специфіку таких методів, як психоаналіз і математичні методи, завдяки чому вони є зразком предметного розуміння методу як дослідницької технології.Стаття показує, що історія повсякденності починаючи з кінця 1990-х років набула прав громадянства в українській історіографії. Публікації останніх кількох років дають необхідний матеріал для того, щоб на прикладах конкретних досліджень побачити різницю між традиційним історіописанням і технологією історії повсякденності, а також збагнути, як саме діє ота магія, коли сутність постає «з дрібниць». Адже це особливі дрібниці. Завдяки таланту історика вони, як краплі вранішньої роси, відбивають увесь навколишній світ.У підсумку автор нагадує, що сьогодні не лише «істина», але й «техніка виконання» є важливою. Не лише глибокі положення, оригінальні твердження, а й дотепні інструменти, елегантний хід думки, багата мова, вибагливий стиль є складовими успіху.