ПОЛКОВНИК ГНАТ ПОРОХІВСЬКИЙ: ДОСВІД ЗАПЕРЕЧЕННЯ «КОНЦЕПЦІЇ ШВИДКОГО ПОВЕРНЕННЯ» (Zaporizhzhia Historical Review, 2022)
Виникнення «концепції швидкого повернення» у середовищі української військової та цивільної еміграції, зосередженої переважно в Польщі, Румунії, Словаччині, стало причинно обумовленим явищем. Водночас спеціальним політичним прийомом або комунікативною подією, що покликаний відповісти на суспільно узагальнене запитання еміграції щодо кількарічного перебування у ментально чужій країні – а що робити далі, куди рухатися ? Масив архівних матеріалів, опублікованих спогадів, пізніших публікацій вітчизняних дослідників періоду української незалежності не дають однозначних оціночних суджень стосовно неї. Склалося враження, що «концепція швидкого повернення» не витримала випробування через провальний результат Другого Зимового походу (1921). Відтак, у колах військової еміграції кожен з очільників військових підрозділів виявляв власну ініціативу щодо питання подальшого перебування вояків на чужій території. Яскравим і переконливим приладом вирішення питання долі українських вояків у Румунії сприйнято діяльність полковника Гната Порохівського (1888-1952). Він упродовж побутування українських вояків у Румунії здійснив низку кроків щодо їх життєзабезпечення у період інтернування та еміграції, сприйнятих нами запереченням у пізнішому часі «концепції швидкого повернення».