МАХНОВСЬКИЙ РУХ В УКРАЇНСЬКІЙ ЕТНІЧНІЙ ІСТОРІЇ (Zaporizhzhia Historical Review, 2022)
У пропонованій статті автор висуває гіпотезу про виникнення на теренах Південної України, протягом кінця ХVІII – початку ХХ ст., нової субет нічної спільноти. Поява нового субетносу в українській етнічній системі стала позитивним фактором, адже субетноси шляхом неантагоністич ного суперництва роблять внутрішню структуру етносу більш гнучкою, при цьому не порушуючи її єдності. Протягом століття в степи вирушали найбільш енергійні (пасіонарні) особистості з різних регіонів України, в характері яких домінували риси волелюбності, авантюрності, завзятості і впевненості у власних силах. На формування менталітету нащадків пе реселенців також активно вплинули місцеві фактори: традиції запороз ького і азовського козацтва, оригінальні ландшафти, клімат та надзвичай на етнічна строкатість краю, що спонукала до інтенсивного культурного обміну. Південноукраїнський субетнос виступив на історичну арену од ночасно як етнографічна група і як соціальна верства (запорізько-тав рійське селянство). І для першої, і для другої одинаково характерною рисою стала слабка державницька свідомість, але висока національна і, особливо, соціальна.Головним проявом новонародженого південноукраїнського субетносу в політичній сфері стало існування махновського руху 1917 – 1923 рр. і його підтримка махновського політичного проекту анархо-націоналістич ного спрямування. З початком ХХ ст. в свідомості південноукраїнського селянства досить швидко викристалізувалася своя власна програма ре волюційних перетворень. В 1919 – 1920 рр. справа дійшла до створення власних протодержавних утворень на базі південноукраїнського субет носу, коли виникли: Гуляйпільска, Чигиринська, Холодноярська, зубків ська, Баштанська і Висунська республіки. Таким чином, махновські по встанці стали важливим фактором націотворчого процесу пішовши до свого соціального визволення іншим шляхом – проанархічним.