ТЕРМІНОЛОГІЧНІ ПРОБЛЕМИ СЕРЕДНЬОВІЧНОЇ І РАННЬОМОДЕРНОЇ ІСТОРІЇ УКРАЇНИ (Zaporizhzhia Historical Review, 2024)
Стаття складається із серії етюдів, які показують пізнавальний потенціал і пастки у термінології історії України від IX до XVII ст.Наголошується на самодостатній силі окремих слів – назв, понять, термі-нів – у загальних концептуальних конструкціях. Простежується здатність понять і назв відігравати різні ролі в історичних дискурсах – концепту-ального повороту, інновації, анахронізму, беззмістовної еквілібристики, пропаганди, міфотворення. Обстоюється думка, що призначення фунда-ментальних понять – нести сенси, розкривати внутрішню сутність явищ,також забезпечувати професійне спілкування істориків-дослідників. Наголошується на відповідальності історика за свою лексику в період абсолютної свободи творчого самовираження. Київська Русь – то «вож-дівська монархія», «воєнна монархія» чи «політія»? Чи були королі Польщі поляками? Королівську владу Речі Посполитої слід називати становою монархією, виборною монархією чи договірною монархією? Що саме мають на увазі історики, коли вживають напівпоетичні означення «Русь воює з Руссю», «Русь зустрічається з Руссю»? Нижнє Подніпров’я XIV–XVII ст. – то Дике поле, Запоріжжя чи «фронтир»? Козацька спільнота – то «воїнський стан», «орден» чи «республіка»?Показано, як аналогічні питання вирішують історики Литви, Німеччини, Польщі.