ПРАКТИКИ ЗАЛІСНЕННЯ СТЕПІВ ЛІВОБЕРЕЖНОЇ ЧАСТИНИ ПІВДНЯ УКРАЇНИ У БОРОТЬБІ ІЗ ПОСУХАМИ ТА НЕВРОЖАЯМИ (КІН. ХІХ – ПОЧ. ХХ ст.) (Zaporizhzhia Historical Review, 2024)
В даній статті висвітлюється хід перетворень природного-степового ландшафту території лівобережжя Південної України в промислово-культурне середовище на зламі ХІХ–ХХ ст. Показано, що такі перетворення в степу розпочиналися як приватні ініціативи заможних землевласників, а також колишніх іноземних колоністів – здебільшого німців й менонітів. Доведено, що локальний характер цих робіт не зміг кардинально вплинути на степовий клімат. Наростаючий попит на збіжжя, привів до майже повного розорювання земель на півдні України. З часом такий екстенсивний спосіб ведення сільського господарства призвів до виснаження степових ґрунтів.Деградація землі, та несприятливі кліматичні умови, ставали причиною регулярних неврожаїв та голоду. Голод 1892 р. став тригером створення «Особливої експедиції» під керівництвом вченого-ґрунтознавця В. В. Докучаєва. Спираючись на напрацювання, та матеріальну базу невеликих степових лісництв (Велико-Анадольське, Старобердянське), вчені експедиції розробили та почали практично втілювати нові методи степового лісорозведення. Були встановлені причини масової загибелі зрілих лісонасаджень, розроблені та рекомендовані для практичного втілення нові форми наповнення лісових смуг, створений цілий ряд постійно діючих метеорологічних станцій.