ПРЕВЕНТИВНА І РЯТІВНА АРХЕОЛОГІЯ НА ЗАПОРІЖЖІ (Zaporizhzhia Historical Review, 2025)
У статті розглядається характер археологічних досліджень в зонах новобу- дов на теренах Запоріжжі у 1920–1950-х рр. Його визначення ускладнено різними підходами до розуміння термінів «рятівна археологія», «превен- тивна археологія» і «науково-рятувальні археологічні розкопки». З набут- тям чинності в Україні Мальтійської конвенції 2004 р. в археології з’явився новий термін «превентивна археологія». Відповідником слугує «форма 4» кваліфікаційного документа, де «науково-рятівні археологічні розкопки» проводяться на об’єктах, яким загрожує знищення або руйнування. Термін «рятівна археологія» неврегульований, адже це роботи на археологічному об’єкті, який вже зруйновний. На це вказує й різне визначення археологами характеру досліджень 1920–1950-х рр. в зонах новобудов – Дніпрогесу, Південно-Українського каналу і Каховської ГЕС. При цьому терміни «ря- тівні археологічні розкопки» і «превентивна археологія» вживаються як рівнозначні. В більшості такі дослідження мали змішаний характер. Наслідки створення Каховського водосховища для археології України є катастрофічними, але його «зникнення» у 2023 р. внаслідок підриву російськими окупантами греблі, дає шанс повернути частину втраченої української ідентичності. Такі дослідження вимагають впровадження нових підходів щодо визначення площ пам’яток, ступеня збереженості, фіксації знахідок та ін. В умовах невідкладності суцільного обстеження території водоймища внаслідок формування на цій ділянці «лісу», позитивні ре- зультати будуть залежати від методів і підходів археологічних досліджень, накопичених під час будівництва Дніпрогесу, Південно-Українського каналу і Каховської ГЕС.