УЯВЛЕННЯ УКРАЇНСЬКОГО КОЗАЦТВА ПРО ПІВДЕННІ ТА СХІДНІ КОРДОНИ УКРАЇНСЬКОГО СВІТУ XVI - ПОЧАТКУ XVIII СТОЛІТТЯ: ЕВОЛЮЦІЯ ІСТОРІОГРАФІЧНОГО ОБРАЗУ (Zaporizhzhia Historical Review, 2020)
XVI-XVIII століття виявилися вирішальним періодом в історії формування зони розселення українського етносу й у формуванні української етнічної території. У зв‘язку з цим надзвичайно важливо реконструювати уявлення козаків щодо природного південного та східного кордону української ойкумени і співвідношення цих уявлень з ціннісними орієнтаціями і політичними концепціями традиційної української еліти. В історіографії останнім часом зазначеної проблемі приділяється все більша увага. У першу чергу слід відзначити історіографічний консенсус з приводу того, що українські еліти в XV-XVII століттях послідовно дотримувалися концепції, яка передбачала включення великого степового простору, а також Чорноморського та Азовського узбережжя до складу ―своїх‖, але втрачених територій, які потрібно повернути. Еліта Гетьманщини, а також запорізькі козаки вважала природним кордоном своєї держави Чорне та Азовське моря на півдні й річку Дон на сході, а колонізаційні зусилля запорожців сприяли практичній фіксації козацької присутності.